Túraleírás: Partium - Erdély - Havasalföld
(Orbán Csaba - 2003-01-27)
Már az első fogarasi gerinctúra alkalmával megfogott az alattunk kanyargó szerpentin, és feltett szándékom lett, hogy végigmotorozom rajta. Az idén úgy éreztem, eljött az ideje. Következzen röviden a történet...
Az egész egy pár napos közjátékkal indult, aminek később lesz jelentősége... Körülbelül két hete rángatott a 3. fokozat a sebességváltóban, úgyhogy szerdán szétszedtük a motorblokkot a szerelővel, hogy indulás előtt megoldjuk a problémát, melynek az oka a görbe léptetővilla volt. Költséghatékony megoldásként belekerült egy "elsőosztályú" utángyártott villa, próbaként mentem egy kört Váradon, és jól működött. Így hát pénteken reményekkel telve felpakoltam a motort és elindultam Kolozsvár felé. Nem jutottam messzire. Huszonegynéhány km után a motor beintett és beragadt váltóval kellett 3. fokozatban haza kínoznom a verdát. Szétszedés után a váltó siralmas képet mutatott, a vezetőpálca bemarva és elgörbülve, a villa eltörve. Tehát szombat délelőtt újraindult a szerelés, mostmár inkább használt, de "csehszlovák" alkatrészekkel. Váltó összeállítva, blokk összerakva, tesszük fel a dugókat, és mikor számoljuk a rolnikat, egy kis huncut hiányzik. Elkeveredett az udvaron, gondolta Stirlitz. A blokkba bújtam, gondolta a rolni. Összeszereltük, berúgtuk. Beleállt a dugóba. Körülbelül itt kezdtem a türelmem elveszíteni, hogy mi a fenének kellett szétszedjem, amikor "csak" a 3. fokozat rángatott, de egyébként tökéletesen ment. A lényeg, hogy vasárnap estére egyben volt a motor, megvolt a bejáratás (Várad körül vagy 20-30 km). Megint felpakoltam a motort.
Hétfőn a jól ismert úton irány Kolozsvár. Megérkezés, a sátortulajdonos exbarátnő plusz csomagok felkötözése a motorra, és irány Balázsfalva, Torockón keresztül. A táj gyönyörű, de az út állapota rettenetes Torockótól Nagyenyedig, az első és hátsó teleszkópjaim küzdöttek rendesen... Estére megérkezünk Balázsfalvára, ahol egy volt évfolyamtársunknál szálltunk meg, akivel a vacsora után elpoharazgattam két liter házibort.
![](http://www.szocimotoros.hu/cikkek/turaerdely/001s.jpg) Másnap reggel, másnap van... De indulni kell, úgyhogy fel a motorra és irány Kiskapus és Nagyszeben. Szebenben küszködöm a városi forgalomban, mikor érzem hogy kezd rángatni a motor, hirtelen a kuplung-bowdenre gondoltam, de miután a városon kívül gyakorlott mozdulatokkal lekaptam a jobboldali deknit, és nézegetem, esett le a tantusz, hogy a 3. fokozat elszállt. Miután lenyugodtam, mondtam, hogy mostmár a transzfogarasra felmászunk, mert alig 80 km van odáig. Később az országúton rájöttem, hogy csak a 3. szállt el, ha átváltok négyesbe, megy 100 körül a gép. Szóval, három napi motorszerelés után megint ugyanott voltam...
Megállunk a letérőnél a szerpentin felé, van ott egy ügyes kis kocsma, anno ott találkoztam egy adag anyaországi motorossal, mikor leereszkedtünk a gerincről. Mondtam, igyunk egy sört, a válasz az, hogy nem, majd később, felfelé a szerpentinen iszunk. Nos, akkor nekivágtunk a hegynek...
Átzúgtunk egy falun, hogy majd a következőnél megállunk, hát több falu már nem volt, de megpihenünk egy sör erejéig a "telekabin" alsó megállójánál. Mivel lassan esteledett, megtettük a maradék 10 km-t. a Bâlea-tóig, a kötelező fényképezkedés után átgördültünk az alagúton Erdélyből Havasalföldre. |
![](http://www.szocimotoros.hu/cikkek/turaerdely/002s.jpg) Lassú ereszkedés következett, amíg elértük az útelágazást a víztározó végénél, jobbra a kemping, balra egy másik út. Rövid gondolkodás után elindulunk balra és kezdődött a víz- és táborhelykeresés, kevés sikerrel. Végül egy arra alkalmas helyen megálltunk, hogy felhúzzuk a sátrat, majd szomjasan-éhesen aludtunk reggelig. Ébredés után rövid gyújtásellenőrzés következett, majd a kulcsokat letettem egy szebb kavicsra (ezek után motorozom egy kicsit később 35 km. oda-vissza, igaz legalább szembetalákozom a két amerikai Harley-ssel, akikkel MGP Szlovákiában találkozott, lásd gau-s lista).
Elindulás után három perccel megtaláltuk a legnagyobb patakot, amelyik erről az oldalról emeli a vízszintet, meg egy jó kis sátorhelyet a közelében. Miután megmosdottunk és teleittuk magunkat vízzel, jókedvűen folytattuk utunkat. Gyönyörködtem lefelé a tájban, és hipp-hopp meg is érkezünk a völgyzáró gáthoz... |
![](http://www.szocimotoros.hu/cikkek/turaerdely/003s.jpg) Jó félórás nézelődés után tovább mentünk. Az első faluban vettünk kenyeret is, és a fent említett kulcsos kitérő után a völgyben elköltöttük ebédünket, amit egy vár figyelt a hegy ormáról.
A következő célpont Curtea de Arges, ahol megnéztük a méltán híres monostort, és továbbálltunk Râmnicu Vâlcea felé, de valahogy nem hatott rám a város, úgyhogy megállás nélkül tekertünk tovább. Kellemes kis dombok között kanyarog az út, és bár hiányzott a 3. fokozat, élveztem az utat, amíg egy szembejövő kamion a hajtűkanyarban be nem előzött egy teherkocsit, alig sikerült kitérni előle. Megérkeztünk Horezuba, elszopogattunk egy-egy sört, és mivel már esteledett, elindultunk kifelé táborhelyet keresni. A község határában megláttunk egy kempinget, és rövid tanakodás után úgy döntöttünk, hogy csak kényelmesebb a faházikó, ráadásul kilenc sör árárért nem is tűnt soknak. Meglepően tiszta volt, és még melegvizes zuhanyt is találtunk, szóval nálam beírta magát a nagykönyvbe. |
![](http://www.szocimotoros.hu/cikkek/turaerdely/004s.jpg) Reggel kijelentkeztünk és irány Târgu Jiu. Az út továbbra is kellemesen telt, lencsevégre kaptam a helyi vályogtégla "gyártósort" és poroszkáltunk tovább. Észrevettem egy barlangot jelző táblát, 20 km oda-vissza, úgyhogy letértünk a főútról, és a miután némi aprópénzért cserébe egy helyi koldusfiú vállalta a csomagok őrzését, megcsodáltuk a barlangot, bár az élmény hatását rontotta a már a 70-es években is elavultnak számító világítási rendszer. Egy rövid étkezés és napon való ejtőzés után visszakászálódtunk a motorra, és majd egy órás út után megérkeztünk Târgu Jiu-ra. Itt született C. Brâncusi a híres román szobrász. A Zsil partján egy kellemes parkban állították ki grandiózus szobrait. Gondoltam, csinálok egy pár fényképet a parkban, de kiderült, hogy renoválják a szobrokat, mint a monostort Curtea de Argesen, és mint a legtöbb műemléket, amit útbaejtettünk.
|
![](http://www.szocimotoros.hu/cikkek/turaerdely/005s.jpg) Miután vetett ágy volt kilátásba helyezve, ha még aznap DTS-re érkezünk, megállás nélkül repesztettünk tovább, és kora este már oda is érkeztünk. Városnézés, internet-café, sörözés volt az esti program, és másnap a múzeumlátogatás után továbbindultunk. Innen a Duna mellett vezetett az utunk egy gyújtásállítás után, Orsova és egy középkori várrom mellett a dunaparton felhúztuk a sátrat. Mint hajnali fél négykor kiderült, ez határövezet (na jó ez tudtuk) és táborozási engedély kellett volna a legközelebbi falu rendőrörséről. De azért rendesek voltak, mert ezek közlése után hagytak tovább aludni.
A másnapi útvonal a Kazánszoros, a Vaskapu vízierőmű volt, és, mint kiderült, útba ejtettük a román "Rushmore"-t is. Kár érte, mert elcseszték a tájat ami egyébként fantasztikus. Mondom, a táj csodálatos, probáltam fényképezni, de hiányzott a nagylátószögű objektív, és nem jön át a fotókon. A forgalom szinte semmi a Vaskapuig, az út nagyjából rendben van, de akadt egy két helyen útjavítás, ahol az átkelés teleszkóp-próbáló. |
![](http://www.szocimotoros.hu/cikkek/turaerdely/006s.jpg) A táj helyenként a "Stalker" világát idézi, mint ez a benzinkút. A szerb oldal sokkal festőibb benyomást kelt, de lehet, hogy csak a kilométeres távolságok miatt, de, remélem, egyszer azt is megnézem közelről.
A tervek szerint Temesváron egy kempingben akartunk aludni, de mikor megtaláltuk a tizenegynehány dolláros díjat, az visszaparancsolt a motorra, és rövid városnézés után az országút mellett egy parlagon hagyott földsávra húztunk sátrat, két termőterület közé. |
![](http://www.szocimotoros.hu/cikkek/turaerdely/007s.jpg) Hazafelé közeledve, egyre rövidebb megállásokat eszközöltünk, és itt látszott igazán, hogy nem is gondolkodtam az útvonalon, csak elindultam, hogy menjek. Vingán rácsodálkoztam egy, a falu méretéhez képest hatalmas templomra amit a tatárjárás után betelepített és jómódban élő 4-5000 bolgár építtetett. Ezt is utána tudtam meg az útikönyvekből.
Aradon történt az első komolyabb gikszer a motorral, megálltunk, és mikor indultunk volna tovább, láttam, hogy a hátsó kerék a felnin gurul... Végülis egy gumijavítónál megfoltoztattam, mert a hátsó orosz külső sokat bír, kb. 4000 km után is alig kopott, de aki nekiáll kétkézűleg szerelni, az mazochista.
Arad is felkerült a "városnézést legközelebb megejtjük" listára, és hazafelé közeledve meggyőződtem róla, hogy még megy 100 fölött a motor, így megpakolva is, persze eközben a saját órája 110 felett mutatott.
Innentől már száz kilométer sem volt Nagyváradig, ahol is kora este parkoltam le a motort a ház előtt.
|
A megtett táv 1200 km fölött volt, és a fogyasztás 4 liter körül alakult az út folyamán. Most, hogy ötödjére olvasom ezt, bizton állíthatom, hogy a gázt tudom húzni, de az írás csapnivalóan megy.
ocs